NOORENDAVAD ÕUNAD
Mingis tsaaririigis, mingis riigis,
elas kord talumees. Ja tal oli kolm poega.
Vanaks olen jäänud.
Jõud, mis kunagi oli, on otsa saamas.
Meie maad kündsin, selline on talumehe kohus.
Kodumaad kaitsesin vaenlase eest.
Selline on inimese kohus.
Teid pojakesi, vapraid ja tugevaid, kasvatasin üles.
Selline on vanema kohus.
Aga nüüd hakkab minu aeg otsa saama.
Õun kukub maha ja et üles tõsta - jõudu ei ole.
Aga maa? Kelle kätte ma meie toitja usaldaksin?
Viiekümnendas kuningriigis on õunapuuaed noorendavate õuntega.
Saaks sealt vanamehele õuna, siis ta nooreneks.
Aga kiirustage.
Homme keskpäevaks, peale kolmandat kukkelaulu, on juba hilja.
Ma toon sulle need noorendavad õunad, isake
Vaata, kui kärsitu.
Kasva ja saa targemaks, naljanina.
Olgu, nagu soovite.
Kes noorendava õuna toob, sellele ka toitja-maa usaldan.
Kes läheb kivi juurest otse, see kannatab nälga ja külma.
Kes läheb paremale, jääb ellu ja terveks, kuid kaotab hobuse.
Aga kes läheb vasakule, see leiab au ja kuulsust, kuid ise saab tapetud.
Oma vanema, isa eest, pole hirmus ka peast ilma jääda.
Asja ajama? - Mitte meie.
Tööd tegema? - Mitte meie.
Joomises ja kaardimängus meile vastast pole.
Ära tapa mind, Ivan. Olen sinu võimuses.
Nõiamoor meelitas mu lõksu. Meil on temaga
ammused arved.
Igaviku oleksin siin istunud. Aitäh, et halastasid mu peale.
Las nüüd mina teenin sind. Saagu su isa need noorendavad õunad.
Istu mulle selga, hoia kõvasti kinni ja ära ringi vaata.
Kui valvurid magama jäävad, roni üle müüri,
kui näed aeda, nopi õun, aga vaata, et sa lehti ei puutu.
Ei. Ma parem küsin õuna ilusti.
Heaga.
Kuidas võisid sa, vääritu, minu und häirida.
Ma tulin sinu käest õuna küsima.
Noorendavat õuna minu isakesele.
Ja olen valmis seda tööga tasa teenima. Isa õpetas mulle igasuguseid asju.
Õuna?
Õun on olemas.
Mul on igasugust vara nii palju, et sa pole seda uneski näinud.
Ja mida veel tahan, selle võtan. Sõjaga.
Välja!
Seisa.
Surematul Kasheil
on hobune, kulla karva ja seisab ilma väärika tööta.
Tood ta mulle,
annan sulle õuna, noorendava.
Roni, Ivan, üle seina. Võta tallist hobune,
aga vaata ette, et sa valjaid ei puutu.
Nelikümmend korda palun. Suvalise töö teen ära,
aga hobuse saan Kashei käest kätte.
Kus kohast sa selline uljaspea välja ilmusid, ah?
Õuna, noorendavat, on mul isa jaoks vaja.
Ja mis mina siia puutun? Mina olen surematu.
Aga õuna eest nõuab selle isand hobust, kuldlakset.
Hobust?
Teab, mida nõuda.
Aga kuidas sa minult, surematult Kasheilt endalt,
lihtsalt niisama sellist hobust otsustasid küsida?
Ei tulnud küsima,
vaid välja teenima. Võtan auga.
Võtan.
Välja sa pead mult selle teenima.
Merede ja ookeanide taga
metsikus laanes peidab nõiamoor minu eest kaunitar Sinisilma.
Tood ta mulle, kingin sulle kuldlakse hobuse.
Midagi ajas Kashei sassi.
Ei ole siin kaunitar Sinisilma ega Nõia-moori. Ei kedagi.
Mida sa ilma minuta küll teeksid, Ivanike?
Vaata.
Vaata. Vaata.
Sinu järele tulin ma. - Ära puutu!
Mis sa nüüd, ära puutu!
Kui see ratas peatub, ilmub nõiamoor kohe kohale
ning hukka saan siis nii mina kui ka sina, Ivanike.
Aga kui see ei peatu, ah?
Kas tuled minuga? - Tulen, Ivanike.
Aga see pole ju võimalik?
Pea pole inimesel selleks, et ainult mütsi kanda.
Müts mängu.
Tagasi tahate võita?
Teeme hobuste peale.
Tulgu, mis tuleb. Panustan.
Miks sa, Ivan, nii vaikne ja nukker oled?
Miks ma ei peaks nukrutsema? Ei saa ju teda, tuvikest,
ilma jätta õnnest ja inimestest.
Las ma parem ise hukkun, kui tema hobuse vastu vahetan.
Aitäh sulle, Ivanike.
Ei lahuta ma sind, Ivan, sellisest ilust.
Peidame ta kusagile ära ja Kashei tõmbame haneks.
Mind. Mind vii, Ivanike.
Petsid ikkagi ära selle vana krõnksu.
Tõidki pruudi.
Nüüd tegid sõbrateene.
See oli teene.
Oi, tegid teene.
Võta kuldlakne hobune.
Vaata, et sa valjaid ei puutu.
Kibe!
- Kibe!
Miks sa jälle nukrutsed?
Hobune tuleb sellele sõjardile anda.
Hea tegemiseks ta seda ju ei vaja?! Vaid et inimestele muret tuua.
Anna talle hobune.
See hobune teab ise, millist peremeest endale valida.
Ma ütlesin, et see hobune valib endale ise peremehe.
Nüüd...
hüvasti, Ivan.
Kaugemale minna ma ei tohi.
Aitäh! Aitäh sulle kõige eest!
Aitäh teile, üllad.
Aitäh teile, vaprad.
Aga Ivani, üleannetu, löön väravalt minema.
Ilmusid lõpuks välja.
Sinu vennad läksid läbi kannatuste, kuid lubaduse täitsid.
Aga millega sina tulid?
Noorendavaks muutub see õun ainult selle käes, kes ta noppis.
Aga see, kes pole noppinud, haihtub õuna puudutades kohe.
Õnne teile, lapsed, ja rõõmu.
Aga õuna ei ole mulle enam üldse vaja.
Kindlatesse kätesse annan emakese maa.
Lõbusad pulmad tulevad.
Ilusad lapselapsed tulevad.
Suurepäraseks saab ümbrus ja meie maa.
FILMI LÕPP Jutustas Ades subclub.eu